Įsibėgėjant naujiesiems mokslo metams ir „Vaikų trečiadienio“ Smalsučiui reikia atnaujinti savo portretą. Todėl jis skuba į Antano Sodeikos meno mokyklą ir beldžiasi į Dailės skyriaus klasės duris.
Dailės klasė – kitokia nei kitos. Nėra čia raidžių nei skaičių, tik daug įvairiausių dažų ir teptukų, jau pripieštų ir dar visiškai baltų popieriaus lapų. Lentynose – ne vadovėliai, o išmoningi mokinių darbeliai surikiuoti. Tik mokykliniai suolai visose klasėse panašūs, o mokiniai – dideli smalsučiai.
Kol smalsučiai maži, jie nuolat klausinėja: kas čia? O paūgėję ima tyrinėti, nes jiems viskas įdomu, jie viską nori žinoti.
Prieš metus būtent iš smalsumo šie berniukai ir mergaitės, mamų ir tėčių palydėti, atėjo į meno mokyklą. Jie nori išgvildenti dailės paslaptis. Jie visi mėgsta piešti. Bet antrokai jau gerokai prasilavinę ir žino, kad dailė – ne tik piešimas.
Mokytoja Inesa Bosaitė pirmaisiais mokslo metais išmokė vaikus maišyti spalvas, skirti šiltas ir šaltas (ta tema vaikai piešė, ir vieni piešiniai išėjo šilti – kaip vasara, kiti šalti – kaip ruduo ar net kaip žiema!). Dar jie mokėsi pirmykščių žmonių meno, sužinojo įdomiausių ir netikėčiausių dalykų apie Egipto piramides, susipažino su lietuvių liaudies ornamentika, studijavo šviesą ir šešėlius, lipdė iš modelino, karpė karpinius… O atėjus pavasariui lauke kūrė žemės meną. Oho, kiek daug!
Pradėję antruosius mokslo metus, antrokai gavo užduotį nupiešti Smalsutį. O koks gi turėtų būti tas Smalsutis? Ką jis veikia? Ir kaip jis atrodo? – suko galvas antrokai.
„Vaikų trečiadienio“ Smalsučiui jie patys atrodė tikriausi smalsučiai. Nors imk ir pasiūlyk pasižiūrėti į veidrodį!
Antrokai pasakojo apie atostogas, maudynes Baltijos ir Viduržemio jūrose, važinėjimą dviračiu, mokykloje lankomus sporto būrelius ir apie Jurbarko krašto šventę, kurioje buvo ir dalyvavo. Patinka jiems pasėdėti ir prie kompiuterio, kuriame, pasak Vakario, galima rasti įdomių dalykų, pavyzdžiui, kaip susikonstruoti lėktuvą arba laivą.
O kai ėmė pasakoti apie augintinius, mažųjų smalsučių akys tapo ypač didelės. Domas augina vėžlį. Vakaris – tas pats, kuris susikonstravo du laivus, turi du šunis ir katiną. Eglės šuo vardu Kloja, o Beatričė rūpinasi ne tik šuniuku, bet ir augina keturias žuvytes. Ūlos akvariume plaukioja šešios žuvytės. Paulina augina šinšilą ir šuniuką Smurfį, o Vita – taksę Tiną. Enonos augintiniai – katinas ir driežas Loja. Ievutės, kuri tądien nebuvo pamokoje, tėtis turi bityną, tad tikriausiai ir mergaitė su bitutėmis draugauja. Saulė myli žirgus ir moka jodinėti. Namuose žirgelio neturi, važiuoja į žirgyną, ten geriausias jos bičiulis žirgas Groga. Aistės augintiniai – šuo Borisas ir katė Jadzė, o labiausiai mergaitė mėgsta vaikščioti, žiūrėti ir tyrinėti gamtą.
Žiūrėti ir tyrinėti – tikrų tikriausi smalsučių pomėgiai. Kad pamatytum, reikia plačiai atmerkti akis. Tokį, matyt, ir nupieš antrokai Smalsutį – didelėmis akimis, tyrinėjantį. Pamatysime jų piešinius jau kitame „Vaikų trečiadienio“ numeryje.